Oooops, I did it again…
Niin siinä taas kävi. Liian pitkään liian täysi kalenteri,
ei vapaapäiviä, huonoa ravintoa. Liikaa sokeria ja roskaherkkua, liian
vähän unta. Liikaa hötkyilyä ja multitaskaamista.
Liikaa kaikkea sitä, mitä tulisi välttää. Kroppa kyllä taas tajusi, pää ei
suostunut ymmärtämään.
Alkuvuosi on näissä lapsisyöpäpotilasperheisiin liittyvissä
vapaaehtoistöissä kiireisintä aikaa. Niin tärkeitä juttuja järjestettävänä,
ettei edes huomaa tekevänsä työtä. Sama pätee palkkatyörintamalla. Niin mukavia
keikkoja, ihania lapsia ja kollegoja, ettei huomaa tekevänsä työtä sielläkään. Ja
kun tavoitteet on korkealla, tehtävää paljon, ei riitä virka-aika, ei jää aikaa
palautumiselle ja sitten sen jo huomaakin. Väsähdyksen.
Kun on kuukauden siirtänyt hirmuisella troppaamisella alkavaa
flunssaa, napsinut buranaa selkä- ja hartiajumiin, syönyt migreenilääkkeitä
useasti, valitellut vatsavaivoja ja heräillyt aamuyön tunteina miettimään asioita,
joille ei juuri silloin voi tehdä mitään, ymmärtää mielikin viimein. Heräillyt
särkyihin ja napsinut taas lisää buranaa. Loma ei olisi voinut parempaan
saumaan tulla. Näin se lähes aina on, tarpeeseen tulee. Vielä on itsestä
kiinni, miten sen käyttää.
Suorittajalle lomakin on helppo täyttää tekemisellä. Tunnistan
itseni. Merkitystä ehkä onkin sillä, millaisella tekemisellä päivänsä täyttää. Kun
kroppa ja mieli huutaa hellää huulenpitoa, ei rääkkiliikunta liene oikea lääke.
(Yritin lähiaikoina, sain palkkioksi monen päivän migreenin.) Kun taas kroppa
on voimissaan, hikilenkki täydellisellä ladulla on juuri se missä palautuu. Tilanteet
muuttuu, taitoa on pysähtyä kuuntelemaan ja toimimaan tilanteen vaatimalla
tavalla.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjejy2Hkrge1poYg9qvlH7ILlPF1cujWNWwXX0uyujtiq-URIp_6XwwPnRhq3PhueCuNqBesmGOmsljnoxW-twZYxp9zPoccBMDf7XXUNfYC0_JskEYiTGq1vC1JM8BWf-ruH5Fd5Fv-Is/s200/IMG_20200218_093810.jpg)
Tämän loman saa täyttää helpot ja halvat asiat. Kuljeskelu
luonnossa, oleilu kotona, hyvältä tuntuvien asioiden tekeminen. Nyt siihen on
kuulunut laatikoiden läpikäyminen, löhöily, lueskelu, nukkuminen,
kirjoittaminen. Jos akut olisi täynnä, saattaisin olla kateellinen pojalleni,
joka saa nauttia täydellisestä talvesta vanhempieni kanssa. Mutta olenkin vain
todella onnellinen hänen puolestaan. Tänään hän pääsee lempipaikkaansa, siitä
vasta olenkin onnellinen. (Kateellisuus-onnellisuus- aiheesta olen kirjoittanut
aiemmin, käypä lukemassa.)
En harmittele, että mokasin. Juhlin, että tajusin.
yes!!!!!
VastaaPoista